God aften! Hyggelig at dere kunne komme.
Du ser også strålende ut.
For en nydelig ung dame du er blitt! Jeg forventer meg en dans.
Takk, mr Weston!
Du må ikke stå for lenge. Dr Perry bad deg være forsiktig.
Jeg hviler når jeg blir trett. Emma!
-Mrs Weston! God aften! -God aften, Harriet.
Vi er tidlig ute, men du bad oss komme i god tid.
Jeg er så takknemlig for deres hjelp.
Harriet og jeg gjør alt som kan kreves av oss.
Emma gransker kritisk våre dekorasjoner.
Jeg beundret bare din hustrus smak og talent.
-Rommet har aldri vært så fint. -Det ser passe festlig ut.
Harriet. Siden du ville hjelpe til,-
-kunne du finne en pute til mr Freemans onde fot?
Ja visst, mrs Weston.
Der borte står en ung mann du sikkert kjenner igjen. Frank!
Ikke forstyrr ham. Han hører ikke.
Frank!
Miss Woodhouse! Vi treffes igjen.
Jeg ser du er ved god helse.
Du har vel ikke hatt det vondt mens du var borte fra oss?
Bortsett fra at du er blitt litt tunghørt.
Jeg holdt utkikk etter nykommeren blant dere.
Mrs Elton. Jeg har hørt mye om henne gjennom min stemor.
Du får høre mye mer så fort hun er kommet.
Hun skulle hente miss Bates og Jane.
Hun har tatt stakkars Jane under sine vinger.
-Men hvorfor "stakkars" Jane? -Jeg er veldig nysgjerrig på henne.
Hun ville blitt smigret hvis hun visste det.
Vi skal danse den første dansen.
-Det gjaldt et tidligere tilfelle. -Du lovte det!
Det løftet gjelder ikke lenger.
Siden du er så leken i kveld, begynner jeg på nytt.
Miss Woodhouse. Får jeg æren av den første dansen?
Hvis du er så iherdig, kan jeg ikke svare annet enn ja.
Nå er vi igjen på trygg grunn.
Så vennlig av deg! Det er ikke spesielt vått ute.
Bare en forbigående skur. Jeg har kraftige sko.
Men stakkars Jane og mrs Elton!
Det satte i gang idet vi gikk ut. Og Jane blir så lett forkjølet!
Jeg sa til hennev "Er du sikker på at det holder med en stola?"
-Jeg har det som trengs. -Jeg visste ikke at du var her.
Hvis du ville opptre som ridder, var det en som kom deg i forkjøpet.
Jeg kan hjelpe en dame ut av en vogn uten å informere hele verden.
Kjære mr Weston!
Så fint det er her. For en forvandling.
Det er som hentet fra et eventyr.
Jeg er glad for at du liker det. Her vil vi hygge oss.
Er ikke Jane elegant? Hun sydde kjolen selv.
Hvert eneste sting! Men ikke si noe, for da blir hun sint på meg.
Hun burde være stolt. Det er ikke en syerske i London som...
Doktor Hughes, så hyggelig! Og mrs Hughes!
Er det ikke fint? Hvor er mr Richard?
Ikke forstyrr ham. La ham snakke med de unge damene!
Frank Churchill er en kjekk ung mann.
Han var en sann gentleman da han hjalp meg ut av vognen.
Jeg liker ham.
Det er få andre juveler her, bortsett fra min egen.
Du er veldig stille. Er du nervøs?
-Jeg sørger for at du får danse. -Jeg vil ikke være til bry.
Hva syns du om min frisyre? Kler den meg?
-Ja, veldig bra. -Jeg bryr meg ikke om sånt.
Men jeg må ta meg ut til min fordel-
-siden alle ser på meg. Du er så søt, Jane.
Ha meg unnskyldt.
Hun kaller henne "Jane". Hun er svært familiær.
-Syns du hun virker hyggelig? -Mrs Elton? Ikke i det hele tatt.
Men hun er elegant. Er du ikke enig?
Jo. Hun er elegant, men...
Nå kommer det vi har ventet på.
Ikke ta det ille opp, men jeg må be mrs Elton innlede dansen.
-Hun forventer det sikkert. -Jeg forstår.
-Du føler deg vel ikke forbigått? -Slett ikke. Hun har rett til det.
Hvem skal være hennes kavaler? Kanskje Frank?
Beklager, far. Men jeg er allerede bortlovet.
-Jeg er villig til å gi slipp på deg. -Det vil jeg ikke.
Jeg syns at du skal by henne opp.
-Hun vil ikke danse med en gamling. -Klart hun vil det!
Så lenge hun er først, duger hvilken som helst kavaler.
-Det var ikke pent! -Det var ikke meningen heller.
Må det bli meg igjen? Fins det virkelig ingen andre?
Da må jeg takke ja.
Det er nesten så man får lyst til å stå brud selv!
-Miss Woodhouse... -Takk, mr Churchill.
Men rosene ved Donwell Abbey...
Takk, miss Woodhouse. Og mr Churchill.
-Vi er i utakt! -Jeg ber om unnskyldning, mrs Elton.
-Stakkars Harriet! -Ikke vær redd. Elton er der.
-Danser du ikke, mr Elton? -Hvis du gjør meg den æren.
Min tid på dansegulvet er forbi. Men miss Smith mangler kavaler.
Beklager, men dans er ikke min sterke side.
Men med deg hadde jeg gjerne danset.
Jeg er en gift gammel mann nå, så ha meg unnskyldt.
Vi er visst observatører her i kveld, mr Knightley.
Ha meg unnskyldt.
-Harriet... Miss Smith. Får jeg lov? -Vil du danse med meg?
-Nå viser vi dem hva vi kan! -Takk, sir!
Du behøver ikke å takke meg.
Knightley har forbarmet seg over Smith-piken. Det var vennlig.
Svært edelt.
-Takk, frue. -Det var så lenge siden jeg danset...
Det var hyggelig, Harriet. Jeg håper jeg får by deg opp igjen.
Takk, sir.
Har du tatt dansetimer hos mrs Goddard?
Hvor er du, Jane? Der er du. God aften.
Du må ta på deg stolaen, ellers blir du forkjølet.
-Jeg trenger den ikke. -Du må!
Jeg vil ikke ha deg sengeliggende. Så vennlig av deg, mr Churchill.
Så pent du legger den over henne.
Du er heldig som får så mye oppmerksomhet.
Vi går til spisesalen.
-Takk, Harriet. -Er alt som det skal være, Jane?
Takk for at du tok deg av Harriet.
Fyren er avskyelig.
De ville nok ikke bare såre Harriet.
Hvorfor har de blitt dine fiender?
Tidligere syntes du at han og Harriet passet sammen.
Det var en stor feil.
-Og de kan ikke tilgi meg for det. -Jeg skal ikke skjenne på deg.
-Jeg lar deg reflektere over det. -Er jeg ydmyk nok?
-Kan forfengeligheten rettlede meg? -Nei, men alvoret kan rettlede deg.
Hvis den første leder deg feil, sier den andre fra.
Jeg tok feil av mr Elton.
Jeg så ikke at han kan være smålig.
Jeg var overbevist om at han var forelsket i Harriet. Jeg tok feil.
Jeg må si at du ville gjort-
-et bedre valg for ham enn han gjorde selv.
Harriet har mange gode egenskaper som mrs Elton mangler.
-Jeg er glad for at du sier det. -Jeg undervurderte henne.
Hun er liketil og elskverdig.
Alle fornuftige menn ville foretrekke henne fremfor mrs Elton.
Hun er en søt pike, og hun er verd hundre mrs Elton.
Dere burde gå foran med et godt eksempel. Folk halvsover i kveld.
Vi må gjøre en anstrengelse.
Hvem er du bortlovet til?
-Til deg hvis du byr meg opp. -Får jeg lov?
Vi er ikke så mye bror og søster at det er helt upassende.
Det håper jeg virkelig ikke.
Mr Knightley. Miss Woodhouse.
Du milde, for en formiddag. Jeg traff miss Bates hos Ford's.
Hun beskrev Janes kjole fra i går i minst en halvtime.
Og så snakket hun om maten i en halvtime til.
Har det vært noen her?
-Er du uvel, Harriet? -Nei, mrs Goddard.
Du har ikke rørt deg siden jeg kom inn.
Snakket du til meg?
Jeg ville spørre om du og Betty ville gå med kurven til Donwell-
-og takke mr Knightley for eplene.
Men hvis du er for trett, kan jeg spørre en av de andre.
Nei, mrs Goddard. Jeg er ikke det minste trett.
Frisk luft vil gjøre meg godt. Er det denne kurven?
Skal jeg hilse og si takk? Hvis jeg treffer ham, mener jeg.
Takk, mrs Goddard.
Hvor er kysehatten min? Betty!
Det blåser friskt, er jeg redd. Trærne vaier litt.
Kanskje det er uklokt.
Der er en mørk sky. Jeg burde ha gått ut tidligere.
Det er en herlig formiddag i mai!
Jeg bad deg ikke om å bli med, for du bør hvile deg.
-Sene kvelder er ikke bra for deg. -Jeg har det utmerket.
-Dessuten ble det ikke så sent. -Du er akkurat som din kjære mor.
Men jeg skal ta hånd om deg.
-Skynd deg! -Vi burde ikke ha gått denne veien.
Hva var det?
Det er bare sigøynerne. De ser oss ikke. Kom nå.
Solen har tittet frem for å hilse på deg.
-Kom, da! -Er det trygt å fortsette?
Betty...
-Betty... -Løp!
Gi oss en slant, miss. Gi en slant til sigøynerne.
Jeg har ingen penger. La meg være!
Du har et lykkeansikt. Skal jeg spå deg?
-Skal jeg spå deg? -Ikke ta på meg!
La meg være. Jeg har ingenting å gi dere!
Fjern de skitne fingrene!
Vi ser underkjolene!
Hjelp meg!
Løp!
Hva er det som foregår? Hva har skjedd, miss Smith?
-Hva har rakkerungene gjort? -Takk, sir! Takk.
Orker du det? Vi er nesten fremme.
-Sånn, ja. -Harriet! Mr Churchill! Hva står på?
Kan hun få sette seg?
-Er hun skadd? -Ikke skadd, bare rystet.
Hun støtte på sigøynerne i skogen. Men det er ingen fare.
Jeg jagde dem vekk.
-Reddet du henne? -De var bare barn.
De kunne ikke ha gjort henne noe. Men hun var oppjaget.
-Nå må jeg gå. -Kan du ikke bli her en stund?
Jeg er sent ute. Men jeg overlater henne i gode hender. Adjø.
Stakkars lille Harriet. Er det sikkert at du er uskadd?
-Han jagde dem vekk. -Som kjolen din ser ut.
Det må ha skjedd da jeg falt. Men han trakk meg opp.
-Han hjalp meg på beina igjen. -Hva gjorde du alene i skogen?
Betty var med meg. Men hun løp sin vei.
Det var bare flaks at han red forbi akkurat da!
-Ikke sant, miss Woodhouse? -Det var det virkelig.
Mr Churchill er den modigste mannen jeg har truffet!
Når du føler deg klar, bør du gå og takke ham.
-Er det passende? -Så absolutt.
-Jeg mener det er din plikt. -Miss Woodhouse!
Sitt der til du har hentet deg igjen. Jeg kommer inn til deg.
Miss Woodhouse. Det er noe jeg må fortelle deg.
-Jeg har en bekjennelse. -Hva gjelder det, Harriet?
Jeg vil ikke ha noen hemmeligheter for deg.
-Absolutt ingen. -Takk, Harriet.
Jeg har hatt følelser for en person som følge av dårlig dømmekraft.
-Du vet nok hvem jeg sikter til. -Jeg tror det, Harriet.
Hvordan kunne jeg være så dum? Bare tanken fyller meg med skam.
-Hvorfor irettesatte du meg ikke? -Sikter du til mr Elton?
Det føles som rene dårskapen. Det er ikke noe merkverdig med ham.
Han er meg fullstendig likegyldig. Jeg vil helst ikke treffe ham.
Og jeg misunner ikke hans hustru det aller minste.
Hun hadde en skrekkelig hatt i kirken.
Nå anser jeg deg for kurert.
-Det er bare en ting til. -Og hva kan det være?
Åpne den.
Det ser ut som en gammel plasterbit.
-Det er det også. Husker du ikke? -Hva er det jeg skal huske?
Det skjedde her inne. Han spisset en blyant og skar seg i fingeren.
Du hadde ikke noe plaster, så jeg tok litt av mitt eget.
Nå husker jeg det.
-Jeg skammer meg så forferdelig. -Hvorfor det?
Du forstår, Harriet... Jeg hadde plaster i lommen.
Men jeg ville la deg pusle med ham.
Jeg fortjener å stå i skammekroken resten av livet.
Jeg klipte av en bit til ham, men den var for stor.
Han klippet den mindre og stod og lekte med en bit.
Da dere hadde gått ut, tok jeg opp biten.
I min enfoldighet sparte jeg på den som en skatt.
Jeg har hatt den i medaljongen inntil min...person...
-...helt til denne dag. -Hva skal jeg si?
Jeg vil brenne den, miss Woodhouse.
-Er du sikker? -Jeg er nemlig blitt rasjonell.
Som du vil.
Sånn. Far vel, mr Elton.
-Jeg skal aldri gifte meg. -Aldri gifte deg?
-Det må være et nytt forsett. -Som jeg vil holde fast ved.
Det er vel ikke en hyllest til mr Elton, Harriet?
-Mr Elton? Bevare meg vel. -Det var godt å høre.
Han er mr Elton helt overlegen i alt.
Jeg tror at det du egentlig sier, er at når du ikke vil gifte deg,-
-skyldes det at personen det gjelder, har høyere rang enn deg.
Jeg prøver ikke å innbille meg at han vil legge merke til meg.
Så gal er jeg ikke.
For meg holder det å beundre ham på avstand.
Og tenke på at han er overlegen alle andre-
-med takknemlighet, forundring og respekt!
Jeg er ikke det minste overrasket.
Hans hjelpsomhet har varmet ditt hjerte.
Jeg vil aldri glemme det.
Jeg så ham nærme seg i min bedrøvelige tilstand.
Plutselig ble fortvilelsen forvandlet til lykke!
Du har all rett til å føle som du gjør.
Men ikke gi etter for dine følelser.
For det er slett ikke sikkert at de blir besvart.
Jeg gir deg denne advarselen nå, for jeg vil aldri prate om det igjen.
-Nei, miss Woodhouse. -Jeg vil ikke blande meg inn.
Fra nå av vet jeg ingenting om saken.
Ikke la noe navn noensinne kommer over våre lepper.
Vi tok feil sist. Denne gangen skal vi være dobbelt så forstandige.
Ja, miss Woodhouse.
Kom inn! Det er bare en skur.
Den går over snart. Bare kom opp.
Vi får uventet besøk, Jane.
Så du det? Våre venner ble overrasket av regnet mens de gikk i butikkene.
-Kom inn! Miss Woodhouse... -Takk, miss Bates.
-Mr Knightley! -Han stakk innom med noen egg.
Vær så god og sitt.
-Mr Knightley! -Hvordan går det med din hustru?
Ganske bra. Men det blir ingen spaserturer før etter nedkomsten.
Det er klart. Hils henne fra meg.
-Jeg håper du ikke ble for våt. -Det gjør ingenting.
Det er en fornøyelse å spasere med deg uansett vær.
-Det vet miss Woodhouse godt. -Jeg tror ikke det.
-Regner det fortsatt? -Litt.
Der rir stakkars Perry! Har han ikke skaffet seg vogn ennå?
-Hvorfor skulle han skaffe seg vogn? -Du skrev det i et av brevene.
-Jeg har ikke hørt noe om det. -Da må jeg ha drømt.
-Visste du om det, Emma? -Nei, men sladderen når meg sist.
-Jeg forstår ikke hvor du har det fra. -Det var bare innbilning.
-Kan det være sant, miss Bates? -Mrs Perry nevnte det visst.
-Stemmer ikke det, Jane? -Jeg husker ikke, tante.
Mamma fortalte det etter vår spasertur en morgen.
Men opplysningen var konfidensiell, så jeg sa ingenting.
Det hender jeg prater litt mye. Ikke sant, miss Woodhouse?
Men når det gjelder fortrolighet... Hva er i veien, Jane?
Tenk at Frank som bor i Yorkshire, vet mer om Highbury enn oss.
Det har sluttet å regne. Vi kan ikke oppholde miss Bates.
Kom, miss Smith, så går vi tilbake til Hartfield.
-Adjø, miss Bates. -Takk for at du gav oss ly.
Flink bisk.
Jeg finner veien, takk.
Mrs Elton!
Det er avlyst. Er det ikke forferdelig?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Utflukten. Jeg hadde planlagt en utflukt til Box Hill neste uke.
Vi skulle dra på oppdagelsesferd som man pleier å gjøre i Bristol.
Men nå er sommeren over før vi har gjort noe som helst.
På denne tiden i fjor hadde vi hatt flere utflukter på Maple Grove.
-Jeg visste ingenting om utflukten. -Ikke det?
Invitasjonene er ikke sendt ut, men jeg trodde noen hadde fortalt det.
-Og du stod på min liste. -Jeg føler meg beæret.
Vi skulle ha spist noe på prestegården først. Maten var allerede bestilt.
Men biskopen krever min caro sposos nærvær på et trettende møte.
Og jeg kan ikke underholde så mange gjester alene.
-Eller kan jeg? -Det ville du sikkert klare.
Det ville sett rart ut. En nygift hustru uten makens beskyttelse.
Jeg som ville be folk komme tidlig og la dem se hagen.
Det er virkelig ergerlig!
Du kan komme hit i stedet og utforske Donwell før utflukten.
For en strålende forslag, Knightley.
Hvis vi begrenser oss til noen få utvalgte, ville det løse mitt problem.
Dere kan plukke jordbær. De modner raskt.
Du og jeg arrangerer det sammen. Eller så kan du overlate det til meg.
Jeg er ikke helt uerfaren. En gift kvinne har kompetanse.
-Jeg ordner med invitasjonene. -Nei, mrs Elton.
Det er bare en gift kvinne jeg ville la invitere mennesker til Donwell.
Mrs Knightley.
Siden hun ikke eksisterer ennå, tar jeg selv hånd om det.
Du er jammen rar. Humoristisk er du.
Jane og tanten må inviteres iallfall.
Jeg har ingenting imot å treffe familien Woodhouse.
Du skal vite at jeg er takknemlig for dette.
Du gjør meg en stor tjeneste. Og det vil jeg ikke glemme.
-Takk, frue, men... -Jeg fikk en inntagende idé!
Tenk om Jane, miss Bates og jeg kom ridende på esler.
Hadde ikke det vært fantastisk?
Jeg må snakke med med min caro sposo om det.
Hun er gyselig!
Jeg vet ingen som kan gjør meg så sint som henne!
For meg er hennes selvgodhet en stadig kilde til fornøyelse.
-Jeg finner et visst behag i henne. -Det er noe vi ikke deler.
Det samme gjelder hennes hengivenhet for Jane Fairfax.
Emma... Har du lagt merke til-
-en annen type hengivenhet mellom miss Fairfax og Frank Churchill?
Frank Churchill? Aldri i verden!
Jeg syntes jeg merket noe. lallfall fra hans side.
Jane Fairfax og Frank Churchill? Du morer meg!
Jeg kan i hvert fall gå god for ham.
Men henne kan jeg ikke svare for. Jeg tror at du tar feil.
Det håper jeg nesten, for hennes skyld.
Hør her, er dere snille! Hør her et øyeblikk!
Mine damer! Om jeg må få be!
Om jeg må få be. Takk. Hvis dere kan...
Det er ditt hus. Hun har ingen rett til det. Jeg holder ikke ut!
Dine jordbær.
Et koldtbord blir satt frem. Takk.
Har du en kurv, mrs Cox?
Ned stien til kjøkkenhagen. Mr Churchill! Jeg vil...
Hvor er mr Churchill? Jeg bad ham om ikke å komme for sent.
Ikke du, Jane. Jeg har noe å fortelle deg.
Det er så kjedelig å plukke jordbær.
Miss Smith...?
-Hvorfor står du der? -Det var ikke flere kurver.
Plukk i mrs Cox' kurv. Ikke alle kan få kurver.
Det går bra, mrs Elton. Jeg kan vise deg pergolaen, Harriet.
-Den er svalere enn kjøkkenhagen. -Takk, mr Knightley.
Knightley er merkelig. Jeg begriper meg ikke på ham.
Jeg fikk svar på mitt brev i morges, kjære Jane.
Hvilket brev, mrs Elton?
Du har fått stillingen. Er det ikke fantastisk?
-Dine bekymringer er over. -Dette kjente jeg ikke til.
Du behøver ikke å takke meg.
De er en utmerket familie. Min søster kjenner dem.
Nå kan du besøke Maple Grove!
Jeg er så glad på dine vegne! Ingenting gleder meg mer.
Jeg bad deg ikke om å handle på mine vegne. Jeg må takke nei.
Du har gode kvalifikasjoner.
Mine anbefalinger gikk via Maple Grove. Det avgjorde saken.
Da var det i orden. Jeg må se til dem.
Uten min overvåking ville de vært uvirksomme.
Du har en jordbærrot i hånden, Susan!
Kan du hilse mrs Elton og si at jeg har gått hjem, Miss Woodhouse?
Ja visst. Skal jeg gi en grunn?
Si at jeg fikk hodepine.
-Bør du begi deg ut i solskinnet? -Jeg behøver å bevege meg.
Alene?
Alle vet hvordan det er å være åndelig trett.
Og jeg er helt utmattet.
La meg gjøre som jeg vil-
-og fortell at jeg har gått bare hvis det blir nødvendig.
Kom til spisesalen om fem minutter eller så snart kurvene er fulle!
Til spisesalen!
Mrs Elton blir lettet nå som du er her, mr Churchill.
Hun visste at jeg ville bli oppholdt hos mrs Churchill.
Og miss Fairfax har gått hjem. Hun følte seg uvel.
Jeg traff henne på veien.
-Varmen er uutholdelig. -Sett deg ned og hold deg i ro.
Utflukten til Box Hill er galskap.
Det er ikke alle som skal til Box Hill. Det blir bare et lite selskap.
-Jeg kan be om noe å drikke. -Du trenger ikke å varte opp meg.
-Jeg er i dårlig humør i dag. -Det har jeg lagt merke til.
Jeg reiser utenlands. Jeg er trett av å være uvirksom.
Du må gjerne se på meg.
Men jeg er lei av England.
Kanskje du har det altfor bra.
Dikt opp litt motstand, da vel.
Skulle jeg ha det altfor bra? Der tar du feil.
Alt går meg imot.
Jeg syns ikke at jeg er lykkelig stilt.
Kan alle samles i spisesalen? Til spisesalen!
Sett kurvene her. Ingen kommer til å røre dem.
-Vi må vel bare adlyde. -Jeg antar det.
Jeg må innrømme at jeg hadde tenkt å gå før utflukten.
Men du har fått meg på andre tanker. Mitt dårlige humør er kurert.
-Jeg har ikke sagt noe! -Det behøver du ikke.
Takk, mr Churchill. Jeg klarer meg utmerket selv.
Men det gjør ikke jeg.
Det er et ekkelt dyr som kravler på halsen min.
-Er det ikke noe der? -Jo.
I fravær av min caro sposo kan du fjerne det hvis du vil.
Vennene våre er kjedelige i dag.
-Hvordan kan vi få opp stemningen? -Mr Churchill!
Miss Woodhouse har beordret meg-
-å si at hun straks vil vite hva dere tenker på.
-Snille mr Churchill... -Er det ingen som våkner?
-Vil miss Woodhouse vite det? -Godt sagt, Knightley!
Det vil jeg virkelig ikke.
Jeg sluttet med slikt tøys da jeg flyttet ut av barnerommet.
Jeg må være litt mer direkte.
Miss Woodhouse avstår fra retten til å vite hva dere tenker.
I stedet vil hun høre noe veldig morsomt fra hver og en av dere.
Det kan være et morsomt vers.
Eller to måtelig morsomme ting. Eller tre svært uinteressante ting.
-Hun lover å le hjertelig. -Jeg skal gjøre mitt beste.
Hvem er først ute?
Kjære vene!
-Miss Smith! -Det kommer ikke på tale!
Kan ikke en eller annen gjøre et forsøk?
Tre svært uinteressante ting? Det passer jo meg.
Jeg ville sagt tre uinteressante ting så snart jeg åpnet munnen!
Du får bare si tre ting. Det er problemet.
Det er helt sikkert. Jeg forstår hva hun mener.
-Jeg må prøve å holde munn. -Jeg liker forslaget, Emma.
-Hva sier dere til en ordlek? -De står lavt i kurs.
Ikke hvis den kommer fra mr Weston. La oss få høre.
Hvilke to bokstaver uttrykker fullkommenhet? Bedre kan jeg ikke.
To bokstaver som uttrykker fullkommenhet? Jeg vet ikke.
Da må jeg si det.
Det er M og A. Emma! Forstår du?
Jaså...
Da er listen lagt. Men fullkommenheten kom for tidlig.
Mrs Elton er stille. Du har sikkert noe vittig å bidra med.
Ha meg unnskyldt. Jeg er ikke så begeistret for slikt.
Jeg har ingen vittigheter på lager.
Jeg må selv få avgjøre når jeg vil snakke og ikke. Hopp over meg.
Dessuten har vi sittet her lenge nok.
Kanskje vi bør bryte opp. Hvis mr Knightley kan være så vennlig.
La meg, miss Woodhouse...
Kom, miss Bates. Jeg hjelper deg opp.
Hvis du tar kappen, så tar jeg teppet.
-Jeg håper du har hatt det hyggelig. -Det har jeg.
Mr Knightley!
Vi har nesten ikke snakket sammen.
Hvordan kunne du, Emma? Du var slem mot miss Bates.
Det var bare en spøk. Og hun forstod ikke hva jeg mente.
-Det gjorde hun. Hun ble såret. -Hun er søt på mange måter.
Men du må innrømme at det gode hos henne ofte skjules av det latterlige.
Hvis hun hadde hatt det like bra som deg, ville jeg ikke sagt noe.
Men det er langt ifra tilfellet. Hun er fattig.
Hun har sunket fra velstanden hun ble født inn i.
Du burde vise medfølelse. Du har kjent henne siden du var barn.
Du krenket henne foran hele selskapet.
Tenk at du av alle kunne miste dømmekraften på grunn av smiger.
Jeg er utrolig skuffet.
Jeg har plukket så mange blomster. Se, miss Woodhouse.
Miss Woodhouse!